Care-i cuvântul tău? Putrescent
Federico lucrează la ceva acum.
Asta va arunca totul în aer.
Despre ce e vorba?
Familia sa?
Fluturi?
Dumnezeu?
Despre mine.
Va fi un gunoi sentimental.
Mereu a fost, mereu va fi.
Totuși, dacă te mai miști pe aici purtându-te așa,
atunci va trebui să te aștepți la asta.
Uite.
Nu trebuie să spui nimic.
Dar trebuie întradevăr să pleci de aici.
La Paris, cu talentul tău... ai putea da foc locului!
Plec mâine.
Ce? De ce?
S-a terminat aici.
Totul s-a dus.
Cuvântul tău.
Așa e mai bine! Haide, Dali. Scutură-ți picioarele!
E ora cinci.
Ce-i asta?
Comunicatorul revoluționar, Dali.
Voi fi milionar.
Voi cumpăra scoici.
În care mână?
Stânga.
Pentru tine.
Și?
Pentru tine.
Unde te duci?
La baie.
Cu jurnalul după tine?
Dacă eram pește,
m-aș fi schimbat în mormânt.
Dacă eram iarbă,
mă schimbam în apă.
Dacă eram un înger,
m-aș fi schimbat într-un ochi
Și dacă eram o furnică?
M-aș fi transformat în cuțit. Atunci te-aș fi tăiat în bucăți.
Salvador Dali, cu vocea de culoarea măslinei.
E genială.
Adică, toată lumea spune că e.
Mai spune-mi puțin despre biciclete, din nou.
Cânt dorința-ți neliniștită de statuie
Teama de sentimentele ce te-așteaptă în stradă.
Cânt mica sirenă ce-ți cântă
Călare pe bicicleta de corali și scoici.
Dar mai presus de toate,
Cânt un gând comun
Ce ne unește în orele negre, aurii.
Lumina ce ne orbește nu-i artă
Mai degrabă e dragoste.
Prietenie.
Săbii încrucișate.
Nu-mi place versul ăsta.
Mulțumesc.
Ador restul ei.
Oare?
Da.
Uită-te la mine.
Uită-te la mine, Salvador.
Uită-te la mine.
Vezi..
Fără limite.
Scuze.
Nu contează.
Nu e important.
E târziu.
Ar trebui să dormi.
Mergem să luăm micul dejun la Pelican.
Și vei picta toată după amiaza.
Salvador.
Ce vezi când...
Îmi poți spune.
Îmi poți spune orice.
Plec la Paris.
Poftim?
O să plec și o să-l văd pe Louie.
Mă va prezenta... lui Picasso.
Și suprarealiștilor și...
Mă va duce în cluburi de noapte.
Acum plec. Nu...
- Nu, nu încerca să mă oprești. - De ce aș încerca? Salvador!
Federico!
- Te simți bine? - Sunt bine, mulțumesc.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic, nimic.
Doar că... doar că am nevoie de aer.
Am vrut să-ți spun, dar trebuia să fie o surpriză.
Am primit o slujbă la "Tribune".
- E minunat. - Știu, îți vine să crezi?
Oricum, începe într-o lună, așa că...
O să fac o pauză, mă duc în Italia.
Și m-am gândit că poate ai vrea să vii.
Ai putea scrie, eu aș putea scrie și trebuie oricum să pleci, așa că...
Ce cauți aici?
E un mare spectacol, nu-i așa?
Toată lumea e aici.
Cum a fost la Paris?
N-am știut că te-ai întors.
Azi am venit.
Am un examen.
Federico?
Ar trebui să plec și eu.
Bine.
Voi rămâne.
Ce-ai spus mai înainte? Ceva despre Italia, nu știu.
- Nimic. - Bine.
Ai 20 de minute pentru o critică la adresa lui Raphael.
Poți începe.
D-le. Dali?
Domnilor...
m-am întors de la Paris cu concluzia că...
Întreaga cantitate reală, de cunoaștere artistică, a acestor profesori,
nu e nici cât jumătate din asta.
Asta, unghia de la deget.
Nici măcar jumătate, domnilor.
Și m-am insultat singur,
lăsându-vă practicile de rahat, teoriile jalnice, demodate
și caracterele îndoielnice să-mi strice geniul.
Sper din toată inima că realizați că am dreptate și...
renunțați la această nebunie, și vă veți întoarce la cocină și la vezicule,
acolo undea ați putea fi de ajutor.
Magdalena.
Știu.
Știu, Adella.
Trebuie să fac ceva.
Ai putea...
Ai putea să-mi împrumuți ceva?
O rochie, să mă facă irezistibilă?
Ai vrea niște ceai?
Ceai? Numai fraierii beau ceai.
Sunt surprins că nu ne scufundăm în rahat.
Deci, te-ai întors ieri?
Federico, ce înseamnă ieri?
Ieri... nu existam. Ieri e nimic.
Azi, momentul ăsta și viitorul luminos și glorios.
Îmi pare rău.
Sunt puțin confuz.
Deci, Salvador. Azi cine te pretinzi a fi?
- De ce? - De ce?
Păi, e Salvador?
Anarhistul extrem care tocmai a fugit din închisoare?
Sau Salvador Dali, artistul genial al Madridului?
- Sau Salvador amantul... - Ascultă-mă.
Un agent a venit de la Paris să-mi vadă noile opere.
Pânzele de la Cadaque, și i-au plăcut
M-a numit, cel mai emoționant tânăr artist din Spania.
Așa că, acum, la revedere Spania!
La revedere Madrid.
Și Parisul... Parisul, mereu!
Louie m-a prezentat lui Picasso...
și acolo era un om extraordinar,
care mi-a dat o poză a soției sale,
și e dezbrăcată.
N-o să crezi asta.
Gala. Galushka.
E rusoaică. E sufletul meu geamăn.
Am visat la femeia asta toată viața.
Când o voi avea, nimic nu mă va putea opri.
O să aduc Parisul la picioarele ei.
Regele... regele Salvador!
Ar fi trebuit să-l vezi pe Louie, mi-a cerut să fac filmul cu el...
- Salvador! - suprarealist și impresionist...
Când mă voi întoarce, nu vor ști ce-i lovește. Ideile, le am, vin, le simt.
- Ce vine? - Trebuie să mă duc la Cadaques să pregătesc
- Ce vrei să spui? Taică-tău a spus... - Ce a spus taică-meu?
Am fost exmatriculat!
Taică-meu poate să și-o tragă.
- De acum încolo începe viața mea adevărată. - Viața adevărată? Ce e cu viața asta?
- Nu poți abandona totul! - Ce să abandonez?
Să stau într-un atelier toată ziua, să-mi ies din minți de plictiseală?
Să mă îmbăt lemn în fiecare noapte?
- M-am săturat de astea! - Cum poți spune asta?
Picturile tale n-au fost niciodată mai bune.
Nu asta ești tu, Salvador. Ce s-a întâmplat cu tine?
- De ce nu poți fi fericit pentru mine? - Să mă bucur pentru tine?
Ești doar egoist, cum spune Louie.
Ești un nenorocit de egoist.
Serios? Și asta ce te face pe tine?
Nu pot.
Federico.
Las-o să intre.
Dormeai?
Arăți de parcă încă ai visa.
- Magdalena. - Doar acum... doar de data asta.
Nu-ți fă griji pentru nimic, doar...
Salvador?
Sunt foarte puțini îngeri ce cântă
Sunt foarte puțini câini ce latră
O mie de viori intră în palma mea
Jalea e un înger uriaș
Jalea e o vioară enormă
Lacrimile au pus botniță vântului
și nimic nu se aude decât jalea.
Cafea, te rog.
De ce au făcut filmul ăsta?
Știi cum l-au numit? Un câine andaluzian.
Nu cred că ei...
Eu da. Adică, de unde-s mai exact?
Știu măcar pe altcineva din Andaluzia?
Ascultă, ai nevoie de o pauză totală.
Toată lumea spune așa. Ce zici de ideea ta cu teatrul ambulant?
Ar trebui să pleci.
Să ieși din Madrid pentru o vreme.
Continuă-ți viața, Federico.
Ai vorbit cu el?
Ai vorbit cu Salvador?
Am încercat să vorbesc cu el...
Scrisori.
N-a vrut...
L-a luat pe Luis la Cadaques. Le-am văzut poza în ziar.
Și se pare că și-a luat femeia asta.
Femeia asta, Gala.
Dumnezeu știe ce face cu ea.
Scuze.
Doar că... e ca și cum nimic nu s-a întâmplat vreodată.
Câteodată simt că nici măcar nu ne-am cunoscut.
- Îmi pare așa rău, Federico. - Nu.
Eu sunt cel căruia ar trebui să-i pară rău.
Nu te pot lăsa să te învinovățești pentru asta.
Magdalena, te rog să înțelegi. Nu e nimeni cu care aș vrea să fiu.
- Dacă am avea de ales aici, dar n-avem. - N-avem?
Nu spun că o să fie ușor, dar nu poți continua așa.
Adică, poți. Bineînțeles că poți, dar cu un preț.
Cred că trebuie să riscăm câteodată. Să trăim așa cum simțim.
Și știi, s-ar putea să nu iasă bine...
câteodată nu iese bine de loc.
Dar trebuie să încercăm. Trebuie să continuăm să încercăm.
Altfel, devenim doar păpuși.
Cu zâmbete pictate, goale înăuntru.
Nimic.
Doar geloase.
Oricum, dacă ție dor de el mai mult decât destul...
Ar trebui să plec.
La revedere.
Madrid 1936 8 ani mai târziu
Am venit în salopeta asta, așa că știți că vorbesc serios.
A fost peste tot în țară.
Aceasta salopetă.
În ultimul an a învăluit umerii cu tot felul de Spaniarzi.
A făcut scenografie, a regizat piese de teatru și filme.
E istovită.
Și se bucură grozav să fie aici, să bea vin cu prietenii la soare.
Dar...
nu trebuie să fim păcăliți de soarele din Madrid.
Atâta timp cât fascismul își răspândește umbra asupra Spaniei.
Trebuie făcute mari sacrificii.
Trebuie asumate riscuri mari.
Așa că, am aici ceva să vă citesc. Și dacă sunteți de acord,
atunci vreau să vă rog să semnați.
Noi, intelectualii, artiștii și membrii profesiilor liberale,
reafirmăm susținerea noastră
pentru guvernul popular ales democratic,
și vom face așa pentru aspirații. Noi...
Facem așa... eu fac așa, pentru libertate.
Nu pentru vreun ideal romantic. Nu pentru ca studenții sa aibe de ce țipa prin baruri.
E ușor.
E doar un cuvânt
Libertatea adevărată, e grea. E dureroasă.
E periculoasă.
Dar o vreau.
Vreau să încerc.
Oricine hotărăsc să fiu.
Oriunde hotărăsc să trăiesc.
Pe cine hotărăsc să am ca tovarăși.
Prieteni.
E dreptul meu.
E dreptul nostru.
Libertate. Acum.
În Spania.
Mulțumesc.
Vino aici.
Nu-l mai văd de loc.
Nu?
Nici nu-mi mai pasă. Nu mai vorbim aceeași limbă.
Singurul cuvânt pe care-l înțelege acum,
e "bani".
Mi-a scris.
Și?
Știu.
8 ani. Nimic.
Mi-a cerut să vin să-l văd. Să vin să o cunosc pe Gala.
Vrăjitoarea naibii. Tot se mai culcă cu toți artiștii din Paris, din ce-am auzit.
Altceva?
Crede că ar trebui să lucrăm împreună.
A spus că putem ajunge la o înțelegere de data asta, pe mai multe subiecte.
A semnat, "Buda".
O să-l vezi?
Ai grijă, Federico.
Încotro pleci, frate?
- Senor Garcia Lorca! - Salut.
Nu v-am recunoscut. Veniți cu noi la demonstrații să susținem republica.
- Trupele din Maroc se alătură fasciștilor. - Voi veni mai târziu.
Mulțumesc.
Intră.
Poftește.
Timpul și Dali nu așteaptă pe nimeni.
Ignoră travestirea prutescentă a hotelului.
E înconjurat temporar.
În afară de urs. Ai văzut ursul?
E o realitate în asta, în acest urs,
întâietatea Edenului.
Arăți la fel.
Mulțumesc.
Mi-am lăsat mustața asta.
Ce să fie? Locul ăsta? Colegiul?
La naiba, noi?
Federico.
Tot timpul ăsta.
Întunericul, retrospectia nefavorabilă,
golful prietenesc.
Papucii.
Și umbrele.
Cheri.
E Federico.
Federico, ea e Gala. Soția mea.
Încântat să te cunosc în sfârșit.
Nu e încântător, cheri?
Am auzit atâtea despre tine.
Zâmbește.
A fost în America.
Mi-a plăcut. Păi, e America.
New York-ul a fost... jalnic.
- Sărăcia și suferința... - Ne vom întoarce curând în America.
Spania pare atât de...
Periculoasă?
Passe.
Oricum, America e locul pentru opera noastră.
Nu. Tu scrii, eu desenez. Va fi un triumf.
Oare?
Fără îndoială, considerând importanța subiectului.
Care va fi?
Louis al II-lea al Bavariei
A fost... a fost un deviaționist, știi.
Va fi cea mai șocantă operă jucată vreodată. Tot felul de lucruri de nedescris...
Louie mi-a spus că suprarealiștii te-au dat afară.
Așa că, voi doi, ați devenit din nou prieteni. Când s-a întâmplat?
Cred că prin vremea când a încetat să te mai vadă.
Suprarealiștii m-au scos din mișcare.
Groaznic de traumatic.
Breton e un geniu.
Toată ecuația lui cu comunismul mă face să vreau...
să vomit.
Singura soluție viabilă pentru suprarealism,
e războiul mondial.
O curățare.
Tăierea întregii păduri uscate.
Filtrarea elementelor slabe.
O eră a iluminării.
Spui că de fapt susții fascismul?
- Obișnuiai să fii anarhist. - Federico, ai devenit așa... liberal.
Cu toate schemele guvernamentale și mici tăi oameni teatrali...
Ascultă. Țara asta e la secunde de ceva groaznic.
Și iată-te alături de oamenii care pot distruge tot pentru ce am luptat noi.
Știu că nu ești pătruns, dar trebuie să înțelegi că nu va fi libertate a cuvântului,
oricine e diferit...
care-i obosit de normal,
va dispărea.
Ar fi ceva rău?
Băiat obraznic.
Nu glumi cu asta.
Salvador e complet apolitic.
Nimeni nu te cunoaște
Nu, dar te cânt
Cânt pentru mai târziu,
Despre tine și grația ta
Nobila maturitate a înțelegerii tale.
Pofta ta de moarte și gustul buzelor ei
Tristețea din tine, valoroasă veselie.
Nu se compară cu oda mea.
Gala, mi-ai ascultat oda.
Apasă când nebunului ii e frică.
Salvador Dali cu vocea ta de culoarea măslinei.
Federico, termin-o tu. Vreau ca Gala să o asculte.
Mi-e teamă că trebuie să plec.
A fost o plăcere.
- Lasă-mă să te conduc. - Nu e nevoie.
Nu se supără, știi?
Ea și cu mine suntem că gemenii, nu iubiți.
Nu ca noi.
Uită-te la tine, fiară mică. Ești așa furios că ai putea frige.
Știam că vei fi. Am planificat totul.
Și, totul merge conform planului, Salvador?
Știam și că ai să spui asta.
Ascultă, e în regulă. Totul e în regulă.
Du-te și-ți împachetează lucrurile.
Ia-ți la revedere
și vom cuceri America împreună.
Îți rănesc mândria, știu.
Dar, o să mă revanșez.
O să mă înveți cum.
Mai e ceva?
Nu contează. E Gala... Putem trăi toți împreună. Putem...
La revedere, Salvador.
Te vei întoarce.
Cu micuța coadă între picioare.
Nu vei fi în stare să te gândești la altceva.
Senor Garcia Lorca, cum a fost întâlnirea dvs. cu Dali?
Veți lucra din nou împreună?
Ce credeți despre el?
Ce cred despre el?
Păi... e un geniu.
Un geniu.
Geniul, Salvador Dali!
Încântător... exact cum ai spus.
Mă duc în camera mea, iubire. Ne vedem dimineață.
Ne vedem dimineața, iubirea mea.
Tocmai l-am văzut pe Paco. Ce D-zeu. crezi că faci?
Mă întorc în Grenada.
Ți-ai pierdut în sfârșit mințile? Și nasul, în dimineața asta, Federico?
Marocul a căzut. E doar o chestiune de timp până vor ajunge în Grenada.
Ascultă...
Mă duc acolo doar pentru câteva zile.
Trebuie să fiu cu familia.
Am atâtea de făcut, Louie. Îți spun..
Simt... simt că aș putea scrie 6 piese fără să mă opresc.
- Fără să mănânc. - Atunci scrie-le, aici.
Gândește-te Federico. Oamenii ăștia știu cine ești, ce-ai spus de Franco.
Știu... totul
Trebuie să merg acasă, Louie.
- O să te sun cât de repede pot. - Ai grijă.
Deschide ușa!
- Ce faceți? - Federico Garcia Lorca?
Te arestez în numele Noii Grenade.
- Despre ce vorbești? - Haide!
Garcia Lorca, ești un marricono.
Grenada. Spania.
Zvonuri incredibile au venit din inima frontului, în această seară.
Relatând de răpirea poetului Federico Garcia Lorca,
din orașul său natal din Grenadă, acum trei zile.
Guvernatorul rebel din Grenadă a spus că nu știe unde se află Garcia Lorca.
Încă în viață.
Doar într-un fel omori un ciudat.
Voalul de mister ce umbrea dispariția lui Federico Garcia Lorca a fost înlăturat.
Astă seară a sosit știrea că execuția poetului Garcia Lorca, a fost confirmată.
Federico.
Salvador!
Oaspeții sunt aici.
Vin!
Zeci de ani după moartea lui Garcia Lorca, Dali a învăluit relația lor în mister.
Numai spre sfârșitul vieții a discutat despre prietenia sa din zilele studenției,
mai ales legăturile sale cu Garcia Lorca.
Astfel de amintiri au inspirat acest film.
Subtitrarea: Dorula www.subtitrari-noi.ro/Subtitrari-noi Team